(untitled) (Вісник Кримінологічної асоціації України, 2024)
У статті обґрунтовано тезу, що під час розслідування кримінальних правопорушень, пов’язаних зі втручанням у діяльність представників органів державної влади, потерпілий стає відправною точкою, з якою пов’язана більшість обставин, що підлягають з’ясуванню під час розслідування, адже саме під час реалізації ним його функціональних обов’язків і реалізується злочинний умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності потерпілого. З’ясовано, що в тих кримінальних провадженнях, де моральну, фізичну або майнову шкоду не спричинено злочинними діями особи злочинця, представник органу державної влади, професійна діяльність якої стала об’єктом протиправного посягання, як потерпілий до провадження не залучається, а залишається у статусі свідка. З урахуванням специфіки кримінальних правопорушень досліджуваної групи, з’ясовано, що потерпілими найчастіше стають: працівники поліції. Причому переважна більшість потерпілих – це особи чоловічої статі, які мають вищу освіту, старші понад 22-х років, однак мають незначний досвід професійної діяльності. Здебільшого потерпілі не знайомі з підозрюваними, а посягання на свою професійну діяльність зазнають під час безпосереднього виконання обов’язків з охорони публічного порядку, проведення процесуальних або виконавчих дій, здійснення судового розгляду адміністративних і цивільних справ.