(untitled) (Вісник Кримінологічної асоціації України, 2024)
У статті наголошено на тому, що сучасне розуміння феномену національної безпеки постає у єдності декількох складових, які охоплюють воєнну безпеку, публічну безпеку, економічну безпеку, енергетичну безпеки, екологічну безпеку, інформаційну безпеку, державну безпеку та кібербезпеку. Остання виступає інтегруючою складовою по відношенню до всіх інших, адже у сучасних умовах використання відповідних технологій та комп’ютерних програм є основою здійснення операцій у будь-якій сфері суспільного життя. Наголошено, що необхідно бути свідомими того, що в останні десятиліття проблема кібербезпеки суттєво трансформувалася з рівня окремого комп’ютера на рівень держави, окремих організацій, сфер економіки та об’єктів критичної інфраструктури. З огляду на це дана проблема тепер не є суто технічною, а має розглядатися саме з точки зору адміністративно-правового забезпечення функціонування цілісного механізму забезпечення кібербезпеки держави, створення відповідних інституцій, центральних органів виконавчої влади, відповідальних за даний напрямок, а також структурних підрозділів (посадових осіб) на рівні окремих підприємств, установ, організацій. Зазначено, що до особливостей забезпечення кібербезпеки як провідної складової національної безпеки України доречно віднести формування нормативно-правової основи кібербезпеки, визначення її концептуального бачення та стратегії розвитку на рівні держави; тісний зв’язок між кібербезпекою та розвитком вітчизняної освіти; формування так званої кіберкультури як системи цінностей, стійких уявлень про сутність та значення кібербезпеки у повсякденній життєдіяльності людей, їх об’єднань та суспільства в цілому.