КОНСТИТУЦІЙНІ ОСНОВИ ПОНЯТТЯ НЕДОПУСТИМОСТІ ДОКАЗІВ У КРИМІНАЛЬНОМУ ПРОЦЕСІ УКРАЇНИ (Вісник Кримінологічної асоціації України, 2025)
Досліджено конституційні основи поняття недопустимості доказів у кримінальному процесі. Встановлено, що правило щодо недопустимості доказів слід розглядати у якості гарантії від безпідставного та необґрунтованого обвинувачення, яка має конституційне коріння та є складовою засади презумпції невинуватості та права на справедливий суд. Зазначено, що підхід законодавця, застосований у ч. 1 ст. 87 КПК України щодо поділу порушень прав і свобод людини на істотні та неістотні не відповідає конституційним положенням, адже призводить до порушення конституційного обов’язку держави гарантувати конституційні права і свободи, який визначений у ч. 2 ст. 22 Конституції України. При визначенні підстав для визнання доказів недопустимими слід розмежовувати поняття порушення прав і свобод людини та їх обмеження. Обмеження прав і свобод людини полягає у законодавчому звуженні їх змісту та обсягу, що здійснюється для належного визнання й поваги прав і свобод інших і забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку й загального добробуту в демократичному суспільстві. Коли як порушення прав і свобод – це діяльність, яка полягає у недотриманні визначених законодавчо прав і свобод людини та механізмів їх обмеження.
Keywords: кримінальне провадження; докази та доказування; недопустимість доказів; презумпція невинуватості; право на справедливий суд